1810, vid spansk- portugisiska gränsen.
Efter framgångar i Talavera, mötte Wellington stark fransk offensiv-
-och drar sig tillbaka till Portugal.
Han inväntar fransmännens nästa drag.
Richard Sharpe har just blivit kapten skickas ut att patrullera-
-under en viss major Brands befäl.
- Var såg du löjtnant Graham sist? - Häromkring, sir.
Jag såg inte så noga, för det var fransmän omkring som högg vilt.
Det var de som gjorde det här, och när jag vaknade var det mörkt.
Resten i patrullen var döda och Graham saknades.
Sen sökte jag efter dig, sir.
Ett bakhåll!
Två till vänster!
- Det är Graham. - De använder honom som bete.
- Jag sticker. - Nej, nej.
Jag tar det, Sharpe.
Skjut!
Kom igen!
Jag fick honom!
De har major Brand.
Major Brand...?
Major Brand...
Major...?
Nej, nej...!
Han har honom.
Håll i.
Hagman, vatten!
Det är nog för sent, Sharpe.
Ni gjorde ert bästa, sir.
Och ni gjorde mer än så...
TRE ÄR SENARE
- Vad är det frågan om? - Dags att gå upp.
Hör du inte signalhornet?
Det stör dig, va?
Jag kan täcka ditt öra, så att du inte hör.
Sluta!
Säckpipa skulle vara värre.
Jag avskyr signalhorn, för jag avskyr armén.
Jag avskyr kriget.
- Vi avskyr alla kriget. - Nej, du tycker om det!
Jag är ju soldat.
Vad ska du göra när du kommer hem, Richard?
Du kommer att vara en soldat utan krig.
Och utan krig blir du olycklig.
Vad ska du göra hela dagarna?
Jag får väl göra vad alla andra officerare gör?
Vad andra äkta makar gör?
Vad nu de ägnar sig åt.
Jag ska säga det. De rider, jagar, spelar spel och kort.
De ser över sina trädgårdar, hundar och bibliotek.
De dricker vin, äter och konverserar.
De gör sig ett namn.
Var det därför du gifte dig med mig, för att "göra dig ett namn"?
Jag trodde du älskade mig som jag är.
Du vet att jag älskar dig.
Att jag älskar dig som du är.
Jag föreställde mig dig hemma, och undrar hur du skulle passa.
Skulle du bli lycklig av konvers- ationer om konst och litteratur?
Du undrar om jag klarar av det?
Vad gör Wordsworth när han är hemma?
- Vad tror du? - Målar?
Det var dumt, Sharpe. Jag borde vetat att han är filosof.
Richard, jag är en löjlig snobb. Förlåter du mig?
Får jag förlåta dig i sängen?
Major Sharpe, major Sharpe...?
Gör din plikt, Richard. Jag tar ett bad.
Förbannade armé.
- Vad är det, Harris? - Ursäkta, Sharpe.
Du ska infinna dig hos Wellington kl 09.00.
Pat! Vad gör du?
Jag följer order, sir.
Nosey sa att vi skulle beblanda oss med lokalbefolkningen.
När du beblandar dig med kvinnor, se till att de är över 40 år.
Jag ska tänka på det.
- Harris? - Sir.
- Har du hört talas om Wordsworth? - Ja, William Wordsworth, en poet.
- Inte filosof? - Nej. Var det allt, sir?
Ja.
Godmorgon, Ramona.
Tack för de här.
Är något på tok?
Har det med Patrick att göra?
- Kan jag berätta? - Ja, det går bra.
Vi har det inte bra i sängen.
Det är väl upp och nerför alla?
För mig blir det inget upp och ner alls.
Jaså.
Se på Patrick Harper som gör sig till för en zigenerska.
Vet du vad jag skulle vilja göra med henne...?
GENERAL CALVETS LÄGER
General Calvet, Jag är överste Cresson.
Jag har order från kejsaren.
Svampar. Jag lär honom vilka som är giftiga.
Mina order är tydliga.
Kejsaren vill att ni tar general Ross till fånga.
Wellingtons chef för underrättelse- tjänsten. Hur ska ni göra?
Jag har en plan.
Jaså...?
Gaston... Gaston?
Ni lär er fort, ni kanske lyckas fånga Ross.
Med er hjälp, general Calvet.
Kejsaren vill att jag hjälper er på alla sätt.
Ross är en gammal räv som måste tvingas ur sitt bo.
Jag har en plan, och det hänger på er, general.
- Jag hoppas vi kan ses på supé? - Gärna det, mylord.
Där är du ju, Sharpe. Här är Shellington från London Gazette.
Här är major Sharpe. En av våra mest... En av våra officerer.
En ära att få träffa er, Sharpe. Har ni gjort något hjältemodigt?
Tyvärr inte, mr Shellington.
- Mylord. - Sharpe...
Skäms Ross, han skulle ha stoppats vid portarna.
- Han vill ge något till de där hemma. -"Något', äsch.
Ta en titt på det här, Sharpe.
- Överste Brand, honom känner ni? - Ja, sir.
Jag var med i bakhållet som gav hans befordran.
Bakhållet och din rapport skapade turbulens i London.
Prinsen fick höra om det och Brand tjänade på det.
En rekognosceringstrupp skapades: "Brands pojkar".
De ställer till problem ide franska lägren.
Det struntar jag i. Det här betyder något.
Om den här rapporten är sann, kan det ändra kriget.
Brand tror att han har hittat Calvets krutförråd.
De ligger i Rochas grottor, 5 mil bakom franska fronten.
- Vad säger du om det? - Vi spränger det.
- Hur är Brand i fält. - En av de bästa jag har sett, sir.
Så du klagar inte om han får befälet över uppdraget?
Självklart inte, sir.
Tror du att ni klarar att spränga det franska krutförrådet?
Ja, sir.
- Ni är en dåre, Sharpe. - Tack, sir.
Endast en man i brittiska armén klarar det, major S. Pyecroft.
Han skulle inte spränga det.
Varför inte, sir? Han är väl fortfarande officer?
Han är en officer som saknar en hand och halva ansiktet.
- Vad hände? - De arbetade på en bomb.
Kollegan misstog sig på tändtråden och Pyecroft jobbar ni öknen.
- Vem var kollegan? - Det var jag.
Du och Ross reser imorgon bitti och hämta hem Pyecroft. Utgå!
Sir!
Det skulle vara bra om du kan Visa Shellington runt.
Ja, sir.
Och Sharpe, förbered dig, han är poet.
En poet, sir? Då blir min fru glad.
Jaså...?
Själv föredrog jag att en kirurg sågar av min fot med en såg.
- Utgå. - Sir.
Vi slösar bort tid. Pyecroft rör inte sprängmedel igen.
- Du får tvinga honom. - Varför just jag?
Du vet hur man sårar honom.
- Ni stod väl varandra nära? - Vi var goda vänner.
Precis som du och jag. Hitta honom.
My lord.
Överste Brand. Så långt är det bra.
Nu får ni övertyga Wellington om att skicka Ross med er.
Förbannade zigenare. Det har sett, merde.
Pappa... Pappa!
Pappa, Pappa!
Ta med hästen.
Mamma!
Pappa.
Mamma.
Jag måste övertala Pyecroft att spränga igen, som han inte vill.
Dessutom kommer han att vara helt underkastad din hjälte, Brand.
Brand är modig, sir. Jag har sett det själv.
Varje gång han kommer hem, så är han en "hjälte".
Han har hybris och gör sin egen lag, och ibland är han utanför lagen.
Han har sina metoder, men når resultat, liksom du.
Möjligt, men jag njuter inte av det.
Du ljuger.
Den här gången får du vänta, Ross.
Kom igen Pyecroft, ditt skrälle.
Ni var väl goda vänner?
Som du och jag, Sharpe.
Jag förstår.
Inte ens i den mörkaste dal, fruktar jag något ont.
Herren, motta de okända stackars zigenarnas själar.
Och skicka min hämnd på deras mördare.
Käre Herre, hur ska du ta hand om denna flicka?
Där är han, sir.
Javisst, det är han.
Det var som tusan, Septimus har en tjej med sig.
-"Septimus"?! - Löjligt, va?
Herre Gud, han kommer inte att klara det.
Jag kan ta ned en, men de andra fyra?
Septimus löser det.
Kom igen, då!
- Gott att se dig, Septimus. - Önskar jag kunde säga detsamma.
Major Sharpe...
- Tack, snyggt siktat. - Sir.
- Du undrar varför jag behöver dig? - Nej, du vill att jag spränger något.
Svaret är nej, jag spränger inte mer.
- Då lurade ni mig nyss. - Det var för personliga ändamål.
- Vem är flickan? - En zigenare.
Hennes föräldrar mördades, hon är för rädd för att berätta.
Vi har zigenare i lägret, de kan se efter henne. De tar hand om de sina.
Det gör de, Hector. Vi kan lära något av det.
Speciellt när det gäller tändtrådar.
Efter er, Hector...
Kom igen.
Jag är trött och törstig, ta hem mig.
- Vem är det? - Pyecroft och hans zigenerska.
- Varför har han den hemska masken? - Han kanske är dubbelt så gammal.
Jag kanske borde skaffa en.
Överste Brand!
Välkommen till Wellingtons läger, överste Brand.
Är det Sharpe?
- Jag menar major, ni har stigit. - Även ni, sir.
- Grattis, major. - Tack, sir.
- Vem är den sköna damen? - Min fru, mrs Jane Sharpe, sir.
Trevligt att träffas. Ni är lika vacker som er make är modig.
Jag har hört att ni kan tala om "mod" med viss auktoritet.
Mitt rykte följer mig som en hink bunden vid en hunds svans.
Det för mycket väsen, men är förbannat opraktiskt.
Bra sagt, det noterar jag.
Shellington, sir, från London Gazette.
- Han vill skriva om er, sir. - Till er tjänst, Shellington.
Kan vi träffas och talas vid?
Ni kan väl talas vid över middag, för jag bjuda in er ikväll?
- Vad säger ni? - Jag accepterar inbjudan.
Men jag är en enkel soldat, allt jag behöver är en röd Bordeaux.
- Och ni, Shellington? - Bröd, vatten och er närvaro räcker.
Sharpe, var hittar mina män vatten utanför lägret?
Slår ni inte läger hos oss?
Nej, mina män håller sig för sig själva. En principsak.
- Det finns bakom träden. - Bra, tack.
Fasen Jane, ska de äta med oss ikväll?
Vem ska laga mat? Vi måste hitta någon som kan franska matlagning.
- Vilken kniv går till vilken gaffel? - Självklart ordnar vi det.
Vad är det frågan om?
Om ni går nära zigenerskan igen får ni lägerarrest i ett år. Iväg nu!
Harris...?
Hör på Harris, jag har middagsgäster ikväll.
Vill du vara kock? Servera och prata mat...
Inte gärna, sir. Men om jag får Conchitas äpple...?
Det var så det började i Edens lustgård, Harris.
- Buenas dias, señorita. - Señora,inteseñorita.>
- Och jag har ett barn. - Synd att det inte är mitt.
- Ramona...? - Vi ses igen,señorita.>
- Vem var det fula aset? - Vet inte. Har inte sett honom förut.
Har du inte sett honom? Du flirtar bra för att vara gift.
Gift, jag? I två månader har det varit varken upp eller ner.
Vi är här. 10 mil norrut finns floden som är gränsen för våra trupper.
5 mil norr om floden ligger krutlagren i Rocha.
8 mil österut ligger general Calvets läger.
Uppgiften är enkel. vi tar oss norrut och spränger krutlagren-
-och tar oss hem igen innan Calvets män hinner ifatt oss.
Grattis Brand, ambitiöst och imponerande.
Men det är lite synd att spränga innan vi vet hur mycket det är.
- För informationens skull? - Jag var nog inte tydlig.
Det sägs att Calvet har lager och ammunition i fortet.
Om vi går igenom det, får vi en bild av Napoleons planer i regionen.
Jag kanske borde åka och söka igenom lagren?
Det skulle ge inblick i Calvets planer.
Ska jag riskera chefen för under- rättelsetjänsten på ett rykte?
Det är värt att ta risken, inte sant, Brand?
Jag försäkrar er, mylord, min information är aldrig felaktig.
Okej, överste Brand med män ger sig av vid gryningen i övermorgon.
De ligger en dag före infanteriet under befäl av major Sharpe.
Sharpe är också ansvarig för en liten trupp ingenjörer under Pyecroft.
Var det allt, sir?
Jag har rest långt, och vill göra mig ordning inför middag med Sharpes.
Jag behöver er för informationen, utgå.
- Brand verkar ha höga tankar om er? - Det verkar så, sir.
Låt det inte stiga åt huvudet.
Ena stunden visar ni poeter runt, nästa ordnar ni fina middagar.
- Du gör dig en person i societeten. - Tack, sir.
Major Pyecroft är här, sir.
Jag ber att få slippa sprängningsuppdraget, sir.
- Avslås, major Pyecroft. - En man under press, jobbar dåligt.
Jag ska vara tydlig, Pyecroft, ni har två val...
Antingen spränger ni krutförråden, eller så skickar jag er till London.
Så får du se hur det är att bära mask, när barn pekar på dig.
Nå...?
Jag spränger krutlagren, sir.
Sir.
- Vad säger ni, Ross. - Brand erbjuder något intressant.
- Kan vi göra något med det? - För tidigt att säga.
Jag tar reda på det, genom att ge mig av.
Det kan bli slutet för dig, Ross.
Det är vad jag har betalt för.
Får jag komplimentera den utsökta maten, mylady.
Det smakade desto bättre eftersom vi letat mat de senaste 6 veckorna.
Underbart att få leva som en zigenare.
Och en bra idé för ett porträtt.
Vill ni sitta för mig, kära damen?
Ringar, en scarf. Säg att du vill. Romer är så romantiska.
Synd att ni ska säga så, Shellington.
Själv håller jag inte zigenarna högt alls.
Jag menade bara att de är en god inspirationskälla för poesi.
Jag ställer gärna upp om ni vill måla mitt porträtt.
Shellingtons beundran för zigenarna är rent konstnärlig.
Absolut min kära dam, så bra formulerat.
Zigenare är väl inget bra ämne för poesi?
Det sublima inspirerar mig, Brand.
Skönt att höra.
Soldater ska ägna sig åt att skjuta, poeter ska ägna sig åt det sublima.
Vad bör målare ägna sig åt?
Målare bör ägna sig åt naturen, såsom solnedgångar.
- Studerar ni naturen, sir? - Absolut
Vet ni varför...? För att jag är en soldat.
Vad är det första ni lägger märke till i naturen, Shellington?
Man lägger märke till att de starka vinner över de svaga.
Så fungerar världen. De starka överlever. Så ska det vara.
Det är så rasen blir stark.
De starkas överlevnad är principen jag har när jag leder mina trupper.
Mina män får jobba hårt.
Det som klarar av tempot befordrar jag, de andra behöver jag inte.
- Och de skadade? -"Skadade"?
I krig överlever några, några dör och några skadas.
De skadade utgör en belastning. Vad gör ni med dem?
Vi lämnar dem, Sharpe. Det här är krig.
- Det är inget för svaga. - Det var en förändring.
Vad menar ni med "förändring"?
När jag träffade er, räddade ni en skadad man under beskjutning.
Låt oss säga att jag kände mig lyckosam den dagen.
- Ute sent, lilla damen? - Jag är inte din "lilla dam".
Så sant, du är furir Harpers dam, men han behandlar dig dåligt, va?
Du skulle förstå bättre om du var gift, Paul.
Jag, gift? Nej, då. Jag vill vara fri som en fågel.
- Vilken fågelsort? - En gök!
De lägger ägg i ett bo och drar vidare.
Jag vill lägga ett ägg i ditt bo.
Kom hit, din sköka.
Din hora!
Jag är ingen hora.
Jag är Patrick Harpers hustru.
Ledsen att det är sent, jag ska inte hindra er från att sova.
"Sova"? Jag ska inte sova, jag ska se till vakten.
Jag gör det tre gånger på natt. Det håller dem vakna.
- Godnatt, sir. - Godnatt, Sharpe.
Godnatt, mylady. Vi ses imorgon, Shellington.
Som Shakespeare säger i Hamlet, "Godnatt, käre prins".
Er droska väntar, Shellington.
Det var trevligt att ha er här. Artig konversation om poesi.
- Jag hoppas att vi ses igen. - Vi ses i natt i mina drömmar.
Min kära dam.
Visst var det en underbar kväll?
Får jag gå så snart allt är i ordning, sir?
- Varför så bråttom? - Jag har ett möte med en ung dam.
Lycka till, då.
Mr Shellington, sir...?
- Vadå? - Han felciterade Shakespeare.
Citatet kommer från Hamlet, men det är inte "Godnatt käre prins".
Det ska vara "Godnatt, söte prins".
Vart vill du komma, Harris?
Shellington vet inte så mycket om poesi. Desto mer om kvinnor.
Godnatt, käre prins.
Godnatt, söte prins!
Conchita...?
Garott.
Portugiserna använder det. Harris såg nog det i Lissabon.
Tror ni att Harris är skyldig, sir?!
Han var ju förtjust i en av zigenerskorna.
Han försökte nog älska med henne, blev påkommen och dödade alla.
- Vem anmälde mordet? - Jag, sir.
Så Harris gick till vagnen i natten, kväver henne, och kallar in er?
Verkar det rimligt, sir?
Det låter som en lite väl hastig slutsats.
Tack, sir.
Men jag måste arrangera förhör och kanske rättegång.
Under tiden får han stanna i lägret, under er uppsyn.
Bra att ni försvarade honom.
Glöm det. Liksom Pyecroft bör glömma sin stackars zigenerska.
- Vilken zigenerska? - Blev hon inte mördad igår?
- Varför tror ni det, sir? - Jag trodde hon bodde här.
Hon sov hos Pyecroft igår, sir.
Tur för henne.
Så Pyecroft skaffade sig en zigenerska.
Vem skulle annars ta honom?
Jag ger mig av. Hör av dig närsomhelst.
Tack, sir.
- Du är i skiten, Harris. - Jag vet, sir.
- Prima facie, ser det illa ut. - Vadå "prima facie">?
- Latin för "vid första åsyn". - Knip käft, Harris.
- Vad har du till ditt försvar? - Nil desperandum,ge aldrig upp.
Harris, fram till det här är löst, så har jag ansvar för dig.
Medan jag har det här uppdraget, ska du vara betjänt åt min fru.
Låter du en misstänkt mördare se efter din fru, sir?
Harris, ni placeras i mitt hem, som jag skulle placera dig på fältet.
Ja, sir!
Ringen, sir, ringen.
Här är jag, Brand, som uppgjort.
Det här går inte. Ni måste se hjälte- lik ut, med uniform och på häst.
Läsarna betalar 2 pennies och förväntar sig något sublimt.
Oroa er inte, jag ska ge dem värde för pengarna.
Lägg undan den, Pyecroft.
Sätt er ned.
Ta och fundera på det här, Pyecroft.
Igår kom någon hit och dödade tre zigenare.
1 man och 2 kvinnor, utan uppenbara motiv.
Zara sa att de som dödade hennes föräldrar, talade engelska.
Hon hörde dem skrika, och hon har sätt deras hästar här.
De stal en omformad ring från hennes mor. Hon gjorde en teckning av den.
När de upptäcker sitt misstag, kommer de att jaga henne.
Ni kan inte ta med Zara på uppdraget, Pyecroft.
Hon kan stanna hos Ramona, hon är trygg här.
- Jag gör som ni säger, Sharpe. - Bra.
- Sir. - Sharpe.
- Jag oroar mig för uppdraget. - Spränga krutlager är god anledning.
- Det är inte det, sir. - Inte?
- Det är ledarskapet. - Ifrågasätter ni order?
- Nej, sir, men jag tänker att. - Förbered er och låt mig tänka.
Ja, sir.
Oroa dig inte, Harper, det blir din tur också.
Vi sätter fart på dem.
Kompani, upp med vapnen!
Höger om!
Sväng vänster, snabb marsch!
Jag behöver två grupperingar, varav den ena bestående av får.
-"Får"? - Män som inte vill slåss.
Det finns många.
Den andra mer viktiga gruppen, ska bestå av modiga män.
De som vill ta chansen och bilda ett fort.
- Är alla de här desertörer? - Kriget går dåligt, min vän.
- Hur skiljer man får från getter? -"Getter"?
Aha, får från getter!
Där har vi fåren.
Och där är getterna.
Cresson tog vårt bete.
Frankrike behöver er inte mer.
Ni är härmed befriade. Adjö.
Jag är ledsen att ni får vara vid sidan av. Men jag har mina skäl.
Ni behöver inte ursäkta, Sharpe. Jag är van vid att vara ensam.
Men ikväll blir ni inte ensam.
Tack, Sharpe...
Väcker ljuva minnen, sir?
Jag ber om ursäkt, sir.
Det gör inget. Håll ett öga på dem. Jag vet inte vems som lurar.
Oroa er inte, sir. Jag och gamla damen, vi håller vakten.
Den heter: "Med tankarna på morgondagens strid".
Borde den inte heta: "Med tankarna på hemresan"?
Läsarna vill läsa om andan i kriget, det är den jag avbildar.
"Andan i kriget"...? Mycket bra.
- Fortsätt, Shellington. - Godnatt, Sharpe.
Godnatt söte prins.
Grattis översten. Kände ni lukten av vitlök?
Anfall!
Ge upp? Självklart, det går bra.
Ta hit dem.
Fransmän.
Vad är det?
Håll er bakom, Shellington. Döda fransmän. Ingen vacker syn.
Var inte löjlig, Sharpe. Det är det jag är här för.
Krigsandan, krigets vyer och krigets ljud.
Krigets ljud, Shellington? Det har du där nere.
Det är ett väldigt mjukt ljud, och ett väldigt smutsigt.
Kompani, halt!
Stanna på era platser. Håll tillbaka.
Sir. Pyecroft..
- Märker ni något? - Vadå, Sharpe.
Vi har inga förluster. Inte en enda röd uniform.
Brand är den enda före oss. Han måste ha överraskat dem.
Kanske...
Håll fram handen, sir.
Ta en titt, Pyecroft.
- Vad letar ni efter, Sharpe? - Den som kom längst.
Där är han.
- Hur tror ni han dog? - Han sablades ner, för Guds skull.
- Vad fiskar ni efter, Sharpe. - Titta närmare, sir.
Gode gud.
Sharpe, Ross.
Vad är det, Pyecroft?
Till höger har vi vårt krut.
Till vänster, de här stackars satarnas krut.
Ytterst lite krut, resten var damm och sand.
Den som försett dem med vapnen, visste att de skulle dö.
Det var rena slakten.
Vad är det frågan om? Någon samarbetar med fransmännen.
Dåligt krut och inga brittiska offer. Det var uppgjort!
Det var Brand, eller hur? Det måste vara han, och ni visste om det.
- Vi hade våra misstankar. - Ni visste, för fan.
- Man måste vara säker. -"Säker”'...?
Se er om. Det här är inte strid. Han har slaktat dem.
Ni är fräck, men ni har rätt.
Kalla in Brand till förhör, vi åker hem.
- Nej, sir. - Vadå?
Det är en fälla med ett stort bete, Rochas krutmagasin.
- Vi åker hem! - Så fan heller.
Vi hämtar in Brand, och vi spränger krutmagasinet. Pyecroft...?
Om ni får dit mig, Sharpe, så ordnar jag det.
- Vi ska ha ett stort bete. - Vadå?
- Er! - Mig?!
Ja, er...sir.
Det ser illa ut. Vi bör nog få honom till läkaren.
Brunt papper och paraffinolja klarar det.
- Vad ska vi göra med honom? - Skicka hem honom, sir.
- Hur då? Vi behöver en eskort. - Ta två av Brands män. De kan vägen.
Ett bra skäl ta tillbaka Brand, också.
Och om han inte vill till Wellingtons läger?
Vi ser till att han vill.
Var är jag?
- Han kanske förför min fru. - Vadå?
Nu minns jag. Jag borde besöka läkare.
Oroa er inte Shellington, vi ska se till att ni kommer hem.
Vår vän här, kommer att vara hemma hos dig.
Även Harris, Pat.
Du vet vad jag vill ha, eller hur.
Du vill ha Zara som bete, för att komma åt Brand.
Jag måste fråga henne, Sharpe.
Du vet vad svaret blir.
Hon är rom, och vill hämnas sina föräldrar.
De vill att vi återvänder, sir.
- Varför vill de ha dig tillbaka? - Jag vet inte.
Men det betyder att jag får bo i Sharpes läger ikväll.
Ross är viktig för mig.
Minns att jag har gjort dig till vad du är. Jag kan också förgöra dig.
Du ska få vad du vill ha. Men minns att du behöver mig mer än tvärtom.
Hota mig aldrig mer igen.
- Något mer, frun? - Nej, tack Harris.
- Du kan gå. - Tack, frun.
Det finns något mer, Harris.
- Ja, frun? - Sätt dig, Harris.
Jag vill tala om major Sharpe, du har känt honom längre än jag.
Vi diskuterar inte befäl med främlingar, frun.
Främling...?
Är det så du ser mig, som en främling?
Hans fru, en främling...?
Förlåt, jag menade bara att ni inte är soldat, frun.
- Om ni ursäktar... - Snälla, Harris.
Tala med mig.
Säg mig vad du tycker om honom. Inte som major, men som man.
- Varför gillar du honom? - Snälla frun...
Varför är du beredd att gå i döden med honom?
Lojalitet. Vi är lojala mot honom, och han mot oss. I liv och död.
Vi lägger våra liv i hans händer, och han sitt i våra.
Och sin fru. Han lägger sin fru i era händer.
Rocha-fortet.
De blir nog nöjda att hitta sin nya inkvartering.
Till er tjänst, sir. Skönt att se hans rygg.
Tänk inte på det. Han borde inte vara här alls.
Jag är glad att ni återkallade mig, jag skulle hålla ett öga på Ross.
Han tror att fransmännen gillrat en fälla.
- Får jag be om en tjänst? - Javisst
Mellan dig och mig, mina män oroar sig för krutvagnen.
Jag sa åt Pyecroft att ta upp den och zigenerskan upp i skogen över naken.
Det vore fint om ni kunde se till att få en vakt till dem.
- Det kan jag göra själv. - Tack så mycket, sir.
Vad är det frågan om? Vi matar kråkorna med fransmän.
Nej, de är soldater som oss.
"Soldater"? Kallar ni den där skitiga högen "soldater”'?
Det räcker, Pope.
Är ni inte de som kallas "De utvalda"? Fransmännen skräck?
Är det inte ett misstag?
Ni förefaller vara lite för mjuka för att vara "De utvalda".
"De utvalda" är ärans män, som utmanar vem som helst in i döden.
Men de begraver dem. De visar respekt.
Soldater, ni utgör den nya garnisonen i detta fort.
Ni har en sista chans att sluta fred med Frankrike.
- Vive la France. - Vive la France, vive la France.
Bu!
- Vi vill att du pratar, Pope. - Jag säger ingenting.
Du ska med in i skogen. Du går in som man. Hur du kommer ut, är ditt val.
Ut med dig!
Cirka 30 gram sprängämnen. Det dödar inte, men gör ett fult hål.
Ganska otrevligt med råttor omkring. Och vargar kanske.
Tändtråden tar 7 minuter. Ropa på mig om 4 minuter.
Jag kommer om 6 minuter, om du har tur.
Tog du död på henne?
Upp med dig!
Det var Brands påhitt. Släck tändtråden nu, major!
Han berättade för mig och sa att om jag läckte, skulle ingen tro mig.
Snälla major, vid Guds namn få stopp på tändtråd.
Han är fransk spion och mördare!
Han har gjort mig och allihop till mördare och spioner.
Aldrig.
Mördare? Kanske.
Vi levde gott, mycket plundergods och kvinnor, men vi är inte spioner.
Pope är det kanske, men inte jag.
Inte jag, och inte männen.
Snälla major. Jag har sagt allt jag vet.
- Har han sagt allt, Sharpe? - Nej.
Han har inte sagt varför fransmännen riskerar krutet. Och vad vi gör här!
Ross. De vill åt Ross, för han vet Wellingtons strategi.
De planerade att överfalla er imorgon kväll, och tillfångata Ross.
Nästa morgon hittar jag och Brand era döda kroppar.
Vi skulle rapportera till Wellington som hjältar.
Jag tror på det. Men i en rättegång säger de att han talat under press.
Och han kan alltid ta det tillbaka. Brand vet hur man sätter press.
Snälla major Sharpe, släck tändtråden!
Släck tändtråden!
Han lurade mig. Han lurade oss alla.
Han lurade dig också, Sharpe, eller hur?
Minns du inte när han räddade Graham. Du trodde han var en hjälte?
Det var fransmännens plan, och du befordrade honom.
Ja, det gjorde jag.
Jag får gottgöra det nu.
Varför bryr jag mig? De skjuter dig sen ändå.
Det är inte säkert. Jag har Kings bevis. Det kanske blir prygel.
De är rättvisa, ser du.
Jag kan nog erbjuda något bättre än det.
Du och Harper går iväg.
- Går det bra, Harper? - Det passar utmärkt.
Gå nu.
Håll koll på honom, han är en slug jävel.
Kom hit, ditt as. Kom hit!
Sir!
Vad ska jag göra för att Visa att jag älskar henne?
Hur många miljoner suckar behövs?
Det som vinner andra hjärtan, berör henne inte.
Dessa enkla kärleksmetoder, avskyr hon.
Jag ber så mycket om ursäkt, frun.
Stanna.
Sharpe...? Låt mig och mina män får göra slut på fortet.
Det skulle du gilla, va? Slakta ännu fler patetiska franska desertörer.
Det är till er fördel, Sharpe.
- Det är inte att strida. - Pat...
- Parlez vous anglais? - Jag talar lite engelska.
- Vad vill ni? - Er överste har lämnat er att dö.
Ni har fått dåligt krut.
Det är så dåligt att du inte skulle klara att skjuta mig.
Försök!
Tirez! Tirez!
Det där är att strida.
Soldater, framåt!
Marschera söderut så fort ni kan. Stöter ni på britter, så ge upp.
- Då är ni alla fall säkra. - Merci, monsieur. >
En avant.
Om ni möter er överste igen, säg att vi är tre gånger dem.
D'accord.
Vilseleda fienden, det är att strida.
- Lås in dem. - Kom igen, rör på dig.
- Vi är beredda att strida med er. - Jag vill inte dela grav med dig.
Rör på er. Kom igen, fortsätt.
Kom och titta, Sharpe. Pyecroft!
- Krutet är troligtvis ba kom dörren. - Jag måste spränga upp den.
- Gör det då? - Och riskera att tända krutet?
- Det är väl du som är experten? - Fransmän, sir!
Fem gånger fler, vad säger ni?
De är fem gånger fler vid attack, sen är oddsen på vår sida.
- Vad säger ni grabbar! - Ja.>
Visa dem vilka vi är!
Hagman, kalla in Ross till krigsrätt.
- Fort! - Ska bli, sir.
Hector, det är något jag velat berätta.
Det kan ha varit mitt fel. Jag kan ha gjort för korta trådar.
Det är väl inte likt dig, Septimus?
Zara och jag ska gifta oss, om vi klarar oss.
Du blir best man, om du håller tändtrådarna långa.
En stor ära, Septimus.
Min kära.
Är du galen, Sharpe? Krigsrätt när fienden bankar på.
Just därför, sir. Brand ska åtalas för förräderi och sex mord.
- Crake får agera försvarare. - Om jag har något att säga.
Då så, Sharpe. Men vi ska föra anteckningar.
Allt ska gå rätt till, Jag vill ha vittnen och bevis.
Vi börjar direkt, sir.
Då så, åtalet har 10 minuter, inte mer.
Jag kallar mitt första vittne: Zara, zigenerskan.
Den som mördade hennes mor, hittade ringen på hennes finger.
Har ni burit en sådan ring, Brand?
Självklart inte, din jävla idiot.
Det är här en skiss ritad av Shellington, som föreställer Brand.
Den ritade på morgonen den 10 oktober, den är daterad.
Den bevisar att överste Brand bar ringen den morgonen.
Den här skissen gjordes av Shellington nästa dag.
Då hade Brand förstått att Zara sett eller hört om sin mördade mor.
Som ni ser, sir, finns ringen inte kvar.
Har ni något att säga, Brand?
Jag har aldrig någonsin sett ringen.
Vänd ut dina fickor, Brand.
Jag visste att ni var för girig för att kasta bort den.
Det är inget bevis.
Pope måste ha planterat den på mig.
Innan vi lämnar skisserna, sir, en liten detalj till.
Ser ni den här flätade remmen i hans händer?
Ser ni flätningen? Samma mönster som på den mördade zigenerskans hals.
Och på desertören igår. Samma mönster.
Ni kan gå, mitt barn.
Det var bara början, sir.
Jag ska nu läsa ett vittnesmål från den döde furir Pope.
Övertygande, sir, och jag tror att vi kan fälla överste Brand-
-och ge honom en rimlig påföljd.
- Varsågod, Sharpe. - Jag protesterar.
- Det är ingen riktig rättegång. - Vi gör vårt bästa.
Det pågår ett krig.
Överste Brand är ingen hjälte.
Han är en mördare, förrädare och spion.
Jag känner inte till hans motiv, men jag kan gissa.
Han har antagligen skulder hemma.
Lån, spelskulder och kanske någon utpressare som ska ha betalt.
Han kanske bara var girig? Och sålde själen för franskt guld.
Jag föreslår att han döms till döden.
Det avslutar åtalet.
Kapten Crake, har ni något att säga till ert försvar?
Jag har ingenting att försvara med.
Jag kommer inte på något.
- Har ni något, Brand? - Vad tror ni de säger i London?
Ni vet hur det framstår. En god officer åtalas av triviala soldater.
Fransmännen, sir. De avancerar.
Prinsens frivilliga! Tre skurar, sen fri eld.
Nu får de smaka kallt stål.
Ta de bärbara bomberna, 6 sekunders tändtråd.
De springer.
- De kommer tillbaka. - Jag är för gammal för det här.
Ge aldrig upp, Hagman.
Är du för gammal alltså, Hagman?
Här...kom hit.
Rättegången har kommit fram till en dom.
Överste Brand fälls på sex punkter för mord, och döms till döden.
Hur avrättningen sker, bestäms vid senare tillfälle.
Med andra ord: när vi kommer ut härifrån, om vi gör det.
Rättegången avslutas.
Skyldig och dömd till döden.
Wellington måste godkänna domen, Crake.
De klarar sig ändå inte tillbaka till lägret.
Du har haft ditt roliga. Men det är snart över när fransmännen kommer.
Då lär du behöva en vän. Jag ställer upp, men det kostar.
Du kommer att få vädja, för att de kommer att tortera dig och Ross.
Du kommer att vädja om att få dem att sluta. Vid Gud, du ska vädja, Sharpe!
- Såg ni det, Harper? - Jag såg ingenting.
- Såg ni vad som hände Brand? - Ja, han hoppade ner i brunnen.
- Hur fick han en sån dum idé? - Tack, Harper.
Ni skulle inte gjort det, Sharpe.
Jo då.
Pyecroft har hittat en väg ut, en tunnel som leder till berget.
Men vi behöver några som vaktar, så att vi kan smita iväg.
Jag hittar det nog.
Vad sägs om att dö som soldater?
- Lycka till, Crake. - Lycka till, Sharpe.
Kom igen.
Det exploderar om 10 minuter.
310...311...312...
Okej, grabbar, vi visar dem hur man strider.
Kom igen.
Ner på marken!
581 ...582...583...584...
585...586...587...588...
598...599... Hemma!
-601...602... - Nu är tråden för lång, Septimus.
Nej!
Vad sägs om en sång, Hagman?
Arma virumque cano.
- Om vapen och män. - Imponerande, Sharpe.
Det handlar om en gentleman och soldat som stod vakt
Framåt marsch!
Han uppvaktade en dam med vinkande hand
Han kysste henne modigt och viftade bort det som skämt
Han fick in henne i ett vaktbås och svepte sin rock om
Kejsarens order...
Ni misslyckades med ert uppdrag.
Jag drömde om er igår kväll, och musan kom till mig.
Så jag skrev den här dikten till er.
Jag hoppas att ni inte förolämpas.
Jag drömde om er, hur ska jag säga...
...odraperad.
Mr Shellington, jag vet inte om jag vågar låta er läsa den.
"Min kära, fullt klädd, kommer till sin rätt".
"Väl blir hon sedd, för varje årstid har tyg"
"Vinter, vår och sommar, ingen skönhet går förbi"-
-"när alla kläder är på".
"Men skönast är hon, fri från allting."
En bra dikt, först publicerad som poetisk rapsodi år 1602.
Först tillskrivs den... en anonym poet.
Själv tror jag att den skrevs av Francis Davison.
Francis Davison, minsann.
Jag är ledsen.
Vi poeter har en gemensam musa.
Poesi är som ett äppelträd, och poeter fåglar i skyn.
Den föder oss när vi behöver.
Francis Davison, minsann.
Han skrev om fluga vid ett stearinljus...?
Ljus för den löjliga flugan.
Jag flyger till ljuset i dina föraktfulla ögon.
Men på ett annat vis, spelar hennes flamma bara på natten.
Medan jag, både natt och dag.
Det är jag... En löjlig fluga som dras till stearinljuset.
Jag brände nästan vingarna, eller hur Harris?
Det tror jag inte. Så het var han inte.
- Något att rapportera, skytt Harris? -Inget allvarligt, bara småsaker.
Han stack med svansen mellan benen.
Ni kan kliva av vakten. Återgå till er enhet.
Ja, sir. Tack, sir.
- Gott att se dig. - Detsamma
Bra gjort, Harris.
- Är han död, Patrick? - Han rör dig aldrig mer.
Tänkte du på mig?
Hela tiden...?
Ja, hela tiden.
När vi reser hem till England, ska vi ha det så här, hela tiden.
Vi ska ha ett hus med en trädgård.
Vi ska ha vänner som bor över.
Vi kan läsa böcker tillsammans.
Spela piano...
En av dessa dagar.
- Bra jobbat, Pyecroft. - Mylord.
- Inga problem med sprängämnena? - Nej, sir.
Hästvakten bör få veta om överste Brand, sir.
Säg att han dog en hjältemodig död, så fortsätter vi med kriget.
Översättning: Björn Hessle Les Mots, 2007